JÖJJ KI A KOPORSÓBÓL!

"Tudom a te dolgaidat, hogy az a neved, hogy élsz, pedig halott vagy”  Jel. 3.1

Mozog, ölel, csókol, kacag a tested, erőtől duzzadnak az izmaid, üde fiatalságod tükröződik hamvas arcodról. Pompás, körülrajongott alakod van, frissen vasalt, jól szabott ruhában jársz. Egészséges külsőd, bátor fellépésed, délceg, egyenes járások mind azt bizonyítják, hogy te élsz! Jogosan állíthatod azonban ugyanezt akkor is, ha a hosszú évek terhes megpróbáltatásai alatt már meggörnyedt a hátad, ha beteges vézna teremtés vagy is, ha erőd fogytán, botra támaszkodva teszed is esti sétádat.
Élsz, mert lüktet ereidben a vér, mert érzel, lélegzel, dobog a szíved, mert tervezel. Én azonban az Isten Igéjével együtt azt állítom mégis rólad, hogy halott vagy! 

”Mikor pedig a város felé közeledett, egy halottat hoztak ki. És látván őt az Úr, megkönyörüle rajta és odamenvén illeté a koporsót és monda: Ifjú néked mondom kelj fel! És felüle a megholt és kezde szólani.” Luk. 7,12-15.

Viruló testedre úgy néz Isten, mint egy magával tehetetlen halottra. Te ezt most nem hiszed el. Talán mosolyogva legyintesz egyet, vagy kétkedve futsz át a következő sorokra. Lehetetlennek tartod, hogy te lelkileg így állj, hiszen nem vagy te olyan elvetemült, hogy a Mindenható kitagadjon, eltiporjon, rád se nézzen.

Tele vannak kegyességgel, vallásossággal a mindennapjaid. Templomba járó, imádkozó ember lehetsz, mégis érvényes rád az Írás kijelentése, hogy élsz és halott vagy!
A világ és a környezeted úgy kezel, mint akinek semmi baja nincs, az Úr azonban átlát dédelgetett, szépítgetett húsvázadon és előtte nyilvánvaló, hogy megrothadt, elsorvadt a bensőd. Bűneid megöltek!

Hiába fested, cicomázod, edzed, fiatalítod a testedet, lelked halálán ezzel nem segíthetsz. Járhatsz sportolni, mehetsz kozmetikushoz, magadra kenhetsz egy fél drogériát, szomorú állapotod mégsem változik meg! 
Élő halott vagy. És az is maradsz mindaddig, míg Krisztusban új életet nem nyersz!

Hogy támadhat fel egy magával tehetetlen régen eltemetett csontváz?
Megindíthatja-e a vérkeringést? Kiugorhat-e a koporsójából?
Ugye nem?
Te is hasztalan próbálod a bűn halálából való szabadulást! Erőd végső megfeszítésével sem fog sikerülni. Halott vagy és nem menekülhetsz a koporsódból!

De nézd! Most előtted áll Az, Akinek van hatalma arra, hogy téged kihívjon dohos kriptádból a napsugaras, virágzó tavaszba!
Megszólít és azt mondja: "Ifjú, néked mondom, kelj fel!"
Jézus sajnál téged, sír feletted és életre akar hívni.
Oh milyen borzasztó lenne, ha azt olvasnánk a naini ifjú történetében, hogy nem akart kijönni a koporsóból Krisztus feltámasztó szavára, hanem azt mondta, mikor végre felpattantak merev szemei, hogy én nagyon jól érzem magam ezen a feldíszített ravatalon.
Ne mondd, hogy ez lehetetlen, mert ezt teszed te is. Magadhoz öleled díszes koszorúidat, kényelmesen elhelyezkedsz kipárnázott sírodban, és nem akarsz feltámadni! 
Ne légy ilyen bolond!

Értsd meg, hogy a halálból az igazi éltre hív téged a Mester, Halld meg a hívó szót és hagyd el a koporsót!  ( Szikszai Béni )